VITA KRÅKAN (BELAYA VORONA)
DET HÄR IDIOMATISKA UTTRYCKET BESKRIVER EN OVANLIG-
-EXTRAORDINÄR PERSON, EN UTBÖLING.
-Du visste. -Nej.
Du visste vad han planerade.
Nej.
Menar du att han aldrig pratade om avhopp?
Ämnet kom aldrig upp.
Han pratade aldrig om det?
Aldrig.
Det här är en attack mot Sovjetunionen.
Nej. Det handlar om dans.
-Dans? -Han kan inget om politik.
Han har åkt till västvärlden för att han kan dansa där.
-Han skulle kunna dansa här. -Ja, men...
Jag tror att hans personlighet har exploderat.
Det är så han är.
SOVJETUNIONEN DEN 17 MARS, 1938
Mor kommer att bli bra.
Rudi.
Ge tillbaka passet efter passkontrollen.
Tack.
ANKOMMANDE
LE BOURGETS FLYGPLATS, PARIS DEN 12 MAJ, 1961
-Tack. -Hjärtligt välkomna.
Monsieur Sergejev, madame Dudinskaja-
-det är ett nöje att välkomna er till Frankrike.
Det här är ett historiskt ögonblick. Det är första gången sedan kriget-
-som Leningrads välkända Kirovbalett har setts i västvärlden.
Tror ni att besöket får en positiv inverkan på det kalla kriget?
Vi är glada över att vara här.
Rudi. Rudi!
-Vart ska du? -Jag ska ta en promenad.
Ska jag följa med dig?
-Klass om två timmar. -Jag minns.
-Håll ett öga på honom. -Kom igen.
FRIHET
JÄMLIKHET
BRÖDRASKAP
-Vill ni ha en drink? -Ja.
-Var kommer ni ifrån? -Jag förstår inte.
Var kommer ni ifrån?
Sovjetunionen.
Dansare. Här fem veckor.
Du kan hjälpa mig?
-Hjälpa? -Ja.
-Ja, vad vill du ha? -Affär.
Affär för att köpa saker.
Speciell affär.
Jag behöver leksakståg.
PALAIS GARNIER, PARIS
Jag är med. Jag ska dansa!
Har du sett listan?
Jag har inte tittat.
Den är uppe.
Jag har ändå inte tittat.
Inte? Sergejev ger dig inte första kvällen.
Rudi, jag är ledsen.
Vad spelar det för roll?
-Det tar inte länge. -Vad för något?
Tills alla vet vem jag är.
God eftermiddag.
Mjuka armar. Mjuka armar.
LENINGRAD SEX ÅR TIDIGARE
Vad gör du här?
Är du ansvarig?
Jag är Valentin Ivanovitj Sjelkov.
Jag är Rudolf Nurejev.
-Jag är här för att dansa. -Är du galen?
Jag har kommit in.
Jag kommer från Ufa.
Verkligen?
Du har fel datum.
Kom tillbaka om en vecka.
Det är här ni ska bo.
Unge man, vänd på huvudet.
Och sänk axeln.
-Det funkar inte för mig. -Vad menar du?
Det jag sa. Det funkar inte.
Skolan passar inte dig? Du kom ju bara för ett par veckor sedan.
Fyra.
Leningrads koreografiskola-
-anses vara den bästa balettskolan i världen.
Du är den första som har klagat.
Sjelkov säger att din teknik är otillräcklig.
Du saknar kontroll. Du är klumpig.
Vi vet att du har talang.
-Men du är gammal. -Så jag måste komma ikapp.
Du ligger långt efter.
Jag är 17. Jag måste göra sex års arbete på tre år.
Nå? Vad är det som hindrar dig?
Jag är redo att jobba.
Men inte med Sjelkov, menar du?
Balett handlar om regler.
Det handlar om disciplin. Det måste det göra.
Det innebär att det handlar om lydnad.
-Bara genom disciplin finner man frihet. -Jag dör hellre än lever enligt reglerna.
En dag kanske du är bra nog att säga så.
Du är inte bra nog ännu. Långt därifrån.
Jag skulle utvecklas snabbare med en annan lärare.
Vilken lärare hade du tänkt dig?
-Hej. -Hej.
-Du är Rudolf Nurejev? -Ja.
Alexander Ivanovitj Pusjkin.
Du får plats därborta.
Buga er.
-Har alla värmt upp? -Ja.
Pojkar, som vanligt, två demi-pliés och en grand plié i varje position.
Gör er redo.
Varsågoda.
Böj dig längre bakåt.
Rak i ryggen.
Femte positionen.
Brisé framåt, brisé bakåt.
Två brisés.
Och byt.
Sov, sov. Sov.
När öppnar det?
Vad?
Öppnar.
-Kom tillbaka senare. -Nej. Stannar här.
-Jag vill se "Medusas flotte". -"Medusas flotte"?
Ja. Jag vill vara ensam med "Medusas flotte".
Rudik! Kom och var med!
Rudik.
Kom hit.
-Är du okej? -Ja.
Kom igen.
-Är du nöjd med mig? -Ursäkta?
Du säger aldrig något till mig.
Jag vill veta om jag gör dig nöjd.
Du gör mig inte missnöjd.
Är det allt du tänker säga?
Du är en intelligent man.
Lista ut det själv.
När du gör mig nöjd, så kommer det att vara uppenbart.
Steg har en logik.
Du måste finna den logiken-
-inte tvinga fram den.
Ett steg följer ett annat, utan att verka påskyndat.
Eller ansträngt.
Steg följer. Och hör till.
De är-
-sammankopplade.
Tack.
Det här är omöjligt.
Varför pratar vi inte med varandra? Det här är larvigt.
Jag vet vem du är.
-Du är Pierre Lacotte. -Hur vet du det?
Och du är Claire Motte. Jag känner igen dansare.
Jag ser er i danstidningar. Jag studerar.
-Vi undrade om ni fick prata med oss. -Jag bestämde mig för att bygga bron.
Rudolf Nurejev.
Tillhör du truppen? Dansade du ikväll?
Hade jag dansat, så skulle ni minnas det.
Vad tyckte du om föreställningen?
-Jag var inte där. -Inte?
Gick på konsert istället.
-Bra konsert? -Yehudi Menuhin.
Han spelar Bach. Inte illa.
-Du pratar bra engelska. -Jag tar lärare i Leningrad.
Jag betalar honom.
Jag vill inte vara döv och stum i västvärlden.
-Det vore trevligt att prata om balett. -Ja, om balett. Det vill jag gärna.
Skål.
Två armar, arabesque, avsluta piruetten in fjärde positionen.
Sätt igång, tack.
Rudi.
Mina damer. Fouettées, tack.
Hur var din klass?
Vi har flera utflykter planerade. Alla sevärdheterna.
Louvren, Eiffeltornet, Notre Dame.
-Organiserade utflykter. -Så trevligt.
Har du glömt mötet vi hade innan vi åkte från Leningrad?
Jag missar aldrig ett möte.
Vi bestämde oss för att ta bussen tillsammans.
-Ska jag skriva upp dig? -Ja, självklart.
Hej. Allt bra?
-Ja. Vi ses. -Vi ses.
Det här är min favoritplats. Jag får alltid vara ifred här.
Vad tycker du?
Det är jämt Ryssland. Det är alltid ryssarna.
Fransmännen uppfann balett, men energin kommer alltid österifrån.
Vad säger du? Jag förstår inte.
Det ni gör är inte perfekt tekniskt. Ibland är det till och med lite klumpigt.
Men känslan är perfekt.
Ni tar över scenen och det är viktigare.
Bara rädsla kan stoppa dig på premiären.
Jag ska kämpa emot rädslan.
Min man sa att du inte har tagit hand om dig själv.
Jag har tagit med soppa.
Det var inte illa.
Han sa att du inte äter med de andra. En dansare måste ta hand om sin kropp.
Han säger att du reagerar som ett djur inomhus.
Jag visste inte att han la märke till mig.
Jo, han har lagt märke till dig.
Det här är fransk löksoppa.
Inte riktigt som den görs i Paris. Det är inte rätt ost.
-Har du varit till Paris? -Nej.
-Har du varit till London? -Jag har bara läst om dem.
-Vad är bättre? Paris eller London? -Bättre för vad?
-För livet? För balett? -För allt.
Paris sägs vara vackrare, men London är också speciellt.
-Kan folk mera om balett? -Kanske det.
Er make är en bra man.
Ja, jag tycker det.
Hans klass är två heliga timmar.
Ät soppan. Oroa dig inte. Du får se Paris en dag.
Sov.
Jag kommer tillbaka snart.
Bra jobbat.
Tack.
-Du kämpade emot rädslan. -Ja. Ja.
Du var makalös!
-Bravo. -Tack.
-Det här är min vän, Clara Saint. -Clara Saint.
Jag gillar det namnet. Rudolf Nurejev.
-Det var underbart! -Tack.
Är det möjligt att vi kan äta middag?
Jag kan fråga.
-Han sa okej. -Ja!
Men jag måste ta med mig någon. Ett förkläde.
Var är min vän? Det här är min vän, Jurij Solovjev.
-Hej. Pierre. -Vi delar hotellrum.
-Claire. -Clara.
Han ska med.
-Det var så bra. -Det här är mina vänner.
-Rudi, kommer du med oss? -Inte nu.
Vad synd.
Clara Saint, Claire Motte...
Du måste vara välkänd i Leningrad. Du måste ha varit deras första val.
Det fanns motstånd.
-Motstånd? -Folk var emot mig.
-De vill inte ha mig i Paris. -Varför då?
Sergejev vill inte att jag kommer.
-Emot mig. Gillar mig inte. -Jag förstår inte.
Om chefen är emot det, varför är du här?
Självklar anledning.
Måste visa världen att Kirov är bäst.
Hur gör man det utan de bästa dansarna?
Jurij och jag. Jurij är bättre än jag.
Men ni får gå ut?
-Ursäkta? -Dansarna.
-Får ni gå ut själva? -Vi är här.
Ja, men det är inte det jag frågar. Är det tillåtet?
Vi får inte prata med utlänningar. Särskilt inte utländska dansare.
Inte gå ut med dem, inte äta med dem.
Inte prata. Inte diskutera.
Hålla ihop. Bara socialister.
-Är du inte rädd? -Vad kan de göra?
De kan inte stoppa mig på gatan. Kan inte gripa mig.
Nej, men när du åker hem, kan de göra livet svårt för dig?
Jag har en skyldighet.
Vad för slags skyldighet?
Se så mycket som möjligt.
-Lära mig. -Vad vill du se?
Picasso. Matisse. Rodin.
Gå varje dag. Ny tavla. Titta.
Verkligen titta. Se vad det lär en.
Det är viktigt? Viktigt för din dans?
Livsviktigt.
Livsviktigt för dansen.
-Jag gick till Louvren. -Vad såg du?
"Medusas flotte."
Ja, självklart.
Varför ler du?
För att det är skönhet som är gjord av fulhet.
Det är verklighet, men även konst. Den är chockerande, men har-
-mycket gott anseende.
Nu vet du varför jag ler.
Ja, han förstår inte engelska.
Engelska, pratar du inte?
Du dricker inte?
Nej.
Du pratar inte.
Förlåt. Jag är inget bra sällskap. Jag har tagit Valium.
Valium?
Det är en drog.
Min pojkvän dog.
Han dog i en bilolycka för sex dagar sedan, med sin bror.
De hade dykt i Korsika.
De körde tillbaka.
-Hur gammal? -Tjugoett.
Vad hette han?
Vincent Malraux.
Ett känt namn.
Hans far är André Malraux. Han är kulturminister.
Han skrev en bra bok. "Människans lott."
Har du läst den? Finns den i Ryssland?
Vi är väl inga idioter. Vi är inga bönder.
Jag har varit ensam. Jag kunde inte gå ut.
Jag kunde inte möta någon.
Claire tvingade mig ikväll. Hon sa att jag måste se dig dansa.
Under de tre timmarna glömde jag att Vincent var död.
Är jag bättre än Valium?
Mycket bättre.
-Kan du dansa? Kan du visa mig? -Jobbar du?
Jag vet inte vad jag vill göra.
Du måste bestämma dig. Det är viktigt att du bestämmer dig.
Alla måste ha en mening med sitt liv.
Annars, vad är poängen?
När fann du din?
-Jag gick på operan. -När?
Jag är sex. Min mor vann lotteriet.
Hon vann en biljett till operahuset i Ufa.
Mina tre systrar, mor, jag, vi gick tillsammans.
Fem stycken.
En biljett.
Kom ni in?
-Ja. -Allihopa?
Jag älskar takkronan.
Sammetsridån.
Lukten.
Människorna tillsammans.
Jag tänker:
"Det där är mitt liv."
Jag var en spinkig pojke.
Ensam.
Alltid.
De kallade mig-
-Vita kråkan.
Okej, vad ser du?
-Du kom. -Ljuba.
Hej. Bakelser.
Tack. Kom in.
Hör upp, allihopa. Det här är Rudolf Nurejev.
Vi träffades under examenskvällen på Leningrads koreografiskola.
Han är dansare.
-Hej, allihopa. -Hej.
Och han säger att han har gått på Eremitaget varje dag.
-Varje dag? -Ja.
Jag sa att många av oss går på Eremitaget.
Och att vi träffas varje söndagseftermiddag-
-en stor grupp, för att prata om-
-allt möjligt.
Livet, konst, vetenskap.
-Och att han gärna får göra oss sällskap. -Jag ska inte stanna länge.
Stanna så länge du vill. Det gör alla andra.
-Jag vill inte vara till besvär. -Det är du inte.
-Det här är min tvillingbror, Leonid. -Hej.
Din syster berättade om Rembrandt.
-Jag vill lära mig allt. -Rembrandt?
-Leonid går på Tekniska högskolan. -Jag tar en drink, sedan går jag.
Nej. Ta en drink och stanna.
-Kom igen, sitt med oss. -Kom, kom.
Okej, hörni, låt oss hitta en ren tallrik åt Rudik.
-Låt oss sjunga. -Låt oss sjunga.
Snön gnistrar som silver
I månskenet
Ett trespann flyger
Längs vägen
Ringer klockan
Det är han, det är han
Som talar om kärleken
Snön gnistrar som silver
Det är en bra tid. Det har aldrig funnits en bättre tid.
Vadå, bara för att vi ska sända ut en man i rymden?
Sovjetunionen är inte ens 50 år gammal
-och vi har kommit ikapp. -Före amerikanerna!
Ja, vi ligger före amerikanerna!
Vi har upplevt hemska tider.
Men de är över. De dåliga tiderna ligger bakom oss nu.
Rembrandt Harmenszoon van Rijn, född i Leiden, 1606.
Ett av nio barn.
Fadern en mjölnare, modern en bagardotter.
Introducerar en ny porträttstil.
Vad tycker du?
Alla ser likadana ut.
Inte likadana. Alla är olika.
Hur stor är din lägenhet?
Liten. Mycket liten. Och den måste delas.
Varför behöver du så mycket spår då?
Se den där, tack.
Den här?
Ja.
Ska du ställa dumma frågor, så får jag göra det själv.
Ingen bra affär.
Tar det jämt så länge? Är du alltid såhär oförskämd?
Sätt dig där. Håll tyst.
Jag vill se allt ni har.
Jag kräver det. Jag vill ha ett tåg. Ett bra tåg.
Ert bästa tåg. Sluta med att visa mig skräp.
Sir, vår affär...
Har ni Transsibiriska järnvägen?
Kolla.
Är du okej?
Javisst. Hurså?
Rudik, din far har återvänt. Kom och hälsa på honom.
Jag undrar om du vill äta med oss.
-Äta hos er? -Jag har pratat med Alexander Ivanovitj.
Vi bor tyvärr väldigt enkelt.
Vill han att jag kommer?
Vi är här.
Kom in.
-Ja, Rudolf, ja, vad bra. -Du behöver inte resa på dig.
Jag vill resa på mig. Och du är ju här för att äta.
Härborta.
Sitta?
Xenia säger att hon har sett efter dig.
-Hoppas att det är okej? -Varför skulle det inte vara det?
Jag är självklart intresserad...
Tack.
Funderar du någonsin på meningen med dansen?
-Meningen? -Ja.
Ingen tänker på det.
Det stämmer.
Varför dansa?
För att föra bort publiken.
-Till ett nytt ställe. -Ja, självklart.
Men varför?
Verklighetsflykt.
Bara det? Är livet så illa?
Och en flykt till vad?
Du förstår, jag lär ut teknik.
Det är allt jag gör.
Men det är bra att komma ihåg-
-att tekniken bara är ett medel-
-inte ett mål.
"Åh, han hoppar perfekt."
Vem bryr sig?
"Åh, hon höjde på armen. Det var perfekt."
Och?
Vi lägger ner så mycket tid på teknik.
Det är det enda vi tänker på.
Vad borde vi tänka på?
Historien.
Vilken historia vill vi berätta?
Varför frågar så få människor sig själva:
"Vad vill jag ha sagt?"
Dina känslor måste komma ut.
Vi slutar här.
Var mera uttrycksfull med kroppen.
Historia, ser du? Ren historia.
Har man inget att berätta, så finns det ingen anledning att dansa.
Jag tog det-
-feminina.
Så gjorde jag.
-Svårt att säga på engelska. -Försök, Rudi.
Före mig, manlig roll tråkig.
Mannen bara står, gör ingenting.
Kvinnor tar språng-
-de hoppar-
-snurrar runt.
Mannen?
Varför kan inte mannen vara som kvinnan?
Jag tog från kvinnan.
Min kära herre Ta handen min
Nej, det är visst inte dagen din
Du slösar bara på min värdefulla tid
Killar som er är inte värda ett dugg
Kliv åt sidan och släpp fram mig Annars så ska jag klå upp dig
Du är helt enkelt inte min typ Och det, baby, är sant
Rumpen stumpen kallas jag När jag går förbi
Kolla.
Alla grabbar som visslar Och kollar på min rumpa
Jag har fått nog
Kan man inte få vara ifred Trots att man stoltserar?
Jämt är det någon dummer där Som blockerar vägen
Jag vet att min rumpa är fin
Men det är inte rättvist
-Jag visste att du skulle gilla det. -Är det alltid såhär bra?
Alltid.
Det är din ensak. Du sörjer som du vill.
KULTURMINISTERIET, MOSKVA
Sätt dig.
Jag fick det här brevet.
Okej.
Jag skickas till Basjkiriska sovjetiska socialistiska republiken för att söka jobb.
Ja. Och?
Det kommer att ta död på mig. Jag vill inte åka dit.
Det spelar ingen roll vad du vill.
Vet du att jag har erbjudits tre olika platser?
-Det visste jag inte. -I tre trupper.
Bolsjojbaletten vill ha mig.
En dag kan du åka till Bolsjojbaletten i Moskva.
Varför inte? Men först måste du dansa i Ufa.
Åker jag till Ufa, kommer jag aldrig till Bolsjojbaletten. Jag blir för gammal.
Vem tror du betalade för din utbildning? Dina föräldrar?
Nej.
Staten betalade för dig. Det sovjetiska folket.
Är det inte på tiden att du säger tack?
Artister har ansvar precis som alla andra.
Tror du att du står över samhället?
Tala om det för mig.
Under tre år har du bara tagit emot. Nu måste du ge något tillbaka.
Jag ger tillbaka på scenen.
Ja, i Moskva, i Leningrad. Dit åker du gärna.
Vad är det för fel på Ufa?
-Ser du ner på människorna? -Nej.
-Din lilla hemstad. -Jag ger något som ingen annan kan.
Nå? Vem skapade dig? Vem uppfostrade dig?
Hur kan du vara sådär?
Varför ser du så ledsen ut?
Det vet du mycket väl.
Alla vet.
Jag vill att du dansar med mig, Rudi.
Vad? Var?
På Kirovbaletten. Var annars?
Har ingen berättat för dig? Jag ska skickas hem.
Till Ufa.
Glöm bort det.
Vad? Jag åkte till Moskva för att böna och be.
Jag frågar om du vill gå med i Kirovbaletten.
Inte i balettkåren. Som min partner.
Din partner?
En yngre man och en äldre kvinna.
Det är alltid en bra kombination. Det får dig att se talangfull ut.
Det får mig att se ung ut. Ska vi prova?
Vänta. Förklara. Vad hände?
Någon talade å dina vägnar.
-Vem? -Det är oviktigt.
-Var bara tacksam. -Hur? Hur lyckades de?
Inte genom att spotta någon i ansiktet. Artistisk strategi, Rudi.
Tack.
Håll min handled och sedan min höft.
Sådär.
Lite närmare. Spela, tack.
Ett, två, tre, fyra, chassé.
Se mig i ögonen.
Såja, mjuka armbågar, såja.
Ett, två, tre, fyra.
Vad hände?
Är du här för att ställa dumma frågor?
-Nej. -Alla vet vad som hände.
Jag ramlade. Jag ramlade!
Jag ska få ut dig härifrån.
Du ska lämna sjukhuset.
Du behöver personlig vård.
Jag får inte dansa på två år.
De har fel. Och titta inte på mig sådär.
-God eftermiddag. -Hej.
-Det är omöjligt. -Nej. Vi gör det här.
Vi bor tillsammans tills du har repat dig.
Jag ser efter dig.
-God natt. -God natt.
Hjälp mig.
Vänta på mig här.
Pappa!
Här är det. Det här är Sainte-Chapelle.
Är du okej?
-Jag skulle vilja bo här. -Rudi.
Det är inte så lätt att bo i en kyrka.
-Jag menar allvar. -Ja, jag med.
Det var bara en tidsfråga.
Förr eller senare.
Oundvikligt.
-Det är inte rätt. -Du behöver det.
God afton.
Gör mig sällskap.
Du måste tänka på mig också. Jag vill gå och lägga mig tidigare.
Vad är det? Tycker du att jag är hård mot dig?
Jag har någon som är hård mot mig. De är på mig hela tiden.
Och de är mycket mindre trevliga än jag.
Se det från min sida.
Jag försöker.
De... De vill veta varför jag inte säger ifrån.
Du skadar inte bara dig själv med ditt beteende.
Du utsätter mig för fara.
Var det allt?
Nej. Det är det inte.
Du går ut varje kväll med den här chilenskan.
Hon är en vän.
Ni går och ser på nakna tjejer?
-Det är kul, Vitalij Dimitrivitj. -Kul?
Och rikedom är kul, eller?
Nej.
Hon ska ärva en förmögenhet. Eller hur?
Det gillar du, eller hur? Du gillar det.
Du gillar det kapitalistiska livet? Ni är ute och går hela nätterna.
-Vi har mycket att prata om. -Inte bara hon.
Eller hur?
Särskilt...
Västerländska dansare. Västerländska akademiker.
Rudi, det är sängdags.
De då?
De är lika sena som jag. Varför pratar du inte med dem?
-Jag pratar med dig. Du har ett register. -Jag är inte intresserad av politik.
Hur länge vill du dansa?
-Hur länge? -Hur många år?
Hur länge ser du dig själv dansa?
Tjugo.
Trettio.
Och du vill resa utomlands i framtiden? Du vill visa världen vad du kan?
Det här kan bli din sista resa.
Om vi anklagar dig för något.
Vad kan ni anklaga mig för?
Snälla.
Utmana inte vår uppfinningsrikedom.
Det här är en formell varning.
Jag säger det, så att när vi återvänder till Moskva-
-så kan jag säga: "Jag gav honom en formell varning."
Kvart över fem på morgonen.
Den 27 maj, 1961.
Är vi överens?
Teet är klart.
Vi måste köpa lite fina kläder åt dig. Du är en huvuddansare på Kirov.
MARIINSKIJTEATERN, LENINGRAD
-Tack. -Vi älskar dig.
-Du är underbar. -Tack.
-Underbar. -Vi såg dig repetera.
-Tack. -Du är fantastisk.
Teja, kom igen.
-Lycka till! -Lycka till!
Jag sa ju det.
Du har rätt.
Linjen är inte rätt.
Jag är inte en lika bra dansare-
-men till och med jag klarar det.
Benet borde vara rakare. Titta.
Och huvudet borde vara högre.
-Långt bak. -Ja.
-Jag kan göra det bättre. -Prata engelska.
Jag kan göra det bättre.
Det ska jag.
-Bra? -Ja.
Ursäkta mig.
-Tack. -Det var magnifikt!
Det bästa du har gjort.
-Kände du av skadan? -Nej.
Jag sa ju att jag skulle bota dig.
-Ja. -Vi kan gå hem tillsammans.
Kan vi göra det?
Man är bara skyldig om man väljer att vara det.
Vi ses hemma.
Varför är du kvar där?
-Var? -Hos paret Pusjkin.
Varför är du där?
Om jag ställer en fråga, kan jag få ett svar?
Min ensak.
-Är det engelska? -Ja, det är engelska.
Bra.
Jag säger det igen, min ensak.
Din vrist är bättre.
Du var väl där för att läka.
Är det hans fru?
Pusjkin är för svag för att säga ifrån.
-Inget att säga. -Inte?
-Inget att säga. -Du gillar att bo med henne?
Så, det passar dig? Du gillar det, eller hur?
Att bo med ett gift par?
Rudi, jag måste förklara för dig att vi är något som kallas för vänner.
Vänner. Vänner pratar om saker.
Då vill jag inte vara vänner.
Du kan ljuga för henne, inte för mig.
Du är intresserad för att jag är intelligent. Du gillar det?
Du har aldrig träffat en intelligent dansare.
Du gillar att jag är tysk.
-Du kan inte motstå utlänningar. -Inte?
-Nej. -Varför det?
För att du drömmer om en annan värld.
Varför skulle jag göra det?
Du förstår-
-Vincents far är en välkänd ateist.
Han är inte troende. Men när det var dags...
Ja.
När det var dags så skulle han ha en katolsk begravning.
Och vet du vad han sa?
"Jag kan inte slänga ner mina söner i jorden som potatissäckar."
Fisken för mademoiselle.
Och steken för monsieur.
Jag hoppas att det smakar.
Kan du prata med honom?
-Servitören? Varför? -Jag beställde inte det här.
Det här är en rysk restaurang. Du får prata med honom.
Nej. Jag vill inte ha sås.
Hur kan jag hjälpa er?
Rudi.
Vad...?
Ursäkta oss ett ögonblick.
Vad är det?
Jag tänker inte äta stek med pepparsås.
-Jag avskyr sås. -Säg det till servitören.
-Nej. -Varför inte?
Du får säga det. Du får prata med honom.
Säg att det är ett misstag.
Vad är ditt problem?
-Pratar inte med servitören. -Servitören är rysk.
-Säg vad du vill ha, så får du det. -Nej.
-Det är ju löjligt. -Jag vet vad han tycker.
-Vem? -Servitören.
Jag vet vad han tänker.
Basjkiriska bonde. Han ser ner på mig. Ingen etikett. Ingen utbildning.
Hur vet du det? Han har inte sagt något.
Jag vet. Sättet han ser på mig.
Okej.
Jag är en bonde från Ufa. Jag föddes på ett tåg.
Jag spelar en prins på teatern, men jag är ingen prins.
Han kan dra åt helvete.
Paris kan dra åt helvete. Du kan dra åt helvete.
-Du borde be om ursäkt. -Lilla vän, om du gillar ursäkter...
...så är jag fel man.
Diagonal. Dubbel. Arabesque.
En gång till.
Nej, nej, inte sådär. En gång till.
Vad sa du?
-Vad? -Pratar du om mig?
-Vad är det med dig? -Hur vågar du.
Du är inte med i baletten.
-Du har ingen rätt att vara här. -Rudi, snälla.
Varför är du här?
Konstantin Michajlovitj är balettmästare på Kirov.
-Han får vara med på repetitioner. -Kanske.
Jag pratade faktiskt inte om dig.
Men om jag vill prata, så gör jag det.
Det vi gör är svårt. Mycket för svårt för dig.
-Rudi, snälla. -Du är för gammal. Du klarar det inte.
Du är inte bra nog.
Ser du dörren.
Stäng den. Från andra sidan.
Konstantin Michajlovitj, förlåt.
-Gå! -Bry dig inte om det.
Jag fortsätter inte förrän du går.
Rudi.
Gå.
-Sa du förlåt? -Nej.
Sergejev undertrycker mig.
-Jag tror inte det. -Vad?
Sergejev förtrycker dig.
-Det är vad du menar. -Jag sa det.
Nej. "Undertrycker" och "förtrycker" har olika betydelse.
-Vill du lära dig engelska... -Balett är inte bara teknik.
Det är inte bara regler.
Vi måste sikta högre. Alltid högre.
För att göra det, så måste folk stötta en.
Du gjorde det till ett problem om konsten. Men det är inte det.
Det handlar om beteende och...
-...det gör dig galen. -Nej.
Jag klarar det. Jag vet vad jag gör.
-Hon gör dig galen. -Vem gör mig galen?
Så packar man inte en resväska. Låt mig göra det.
Jag vill packa min egen resväska! Du kväver mig!
Ni tar livet av mig! Båda två!
Jag försökte hjälpa till.
Jag är hemma.
Jag vet inte vad som händer, men det är spänt.
Låt det vara, raring. Det gör inget.
Du ska till Paris, Rudi.
Och sedan till London.
Och du kommer att transformeras.
Du har en speciell talang-
-men den kommer att isolera dig.
Så du måste kämpa emot isoleringen.
Det finns ingen människa som inte behöver någon.
Jag går ut.
Det är en ära att få ge Nijinskij-priset till den unga sovjetiska dansaren-
-Rudolf Nurejev.
Gratulerar.
Tack. Jag såg dig i publiken.
-Jag beslutade mig för att förlåta dig. -Förlåta mig för vad?
Påstår du att du inte minns?
Jag förlåter att du är den mest själviska man jag har mött.
Jag hoppades att du var här.
-Gjorde du? -Ja.
-Roligare tillsammans. -Vilken tur att jag kom då.
Tack.
Tack. Med nöje.
-Hallå. -Hej.
Tack så mycket.
-Jag kommer tillbaka. -Javisst. Gå.
Tack.
Kom igen!
Nej, inte ikväll. Du ska inte gå ut.
Ursäkta mig.
-Varför inte? Jag förstår inte. -Ikväll stannar du med gruppen.
Vad händer? Det är min födelsedag.
Den här mannen försöker säga att vi inte får gå ut.
-Låt dem ha kul! -Snälla!
Lägg av. Det här är inte roligt.
Det är vår sista kväll i Paris.
-Du har gjort nog. -Vad tänker du göra?
Ingen bra publicitet, eller hur?
Du. Var resonlig. Det är vår sista kväll här.
Snälla.
Okej.
Inte senare än 02.00. Du är ansvarig.
Tack.
Vi ska ut!
Åh, vad jag önskar att du mindes
Att den här sången var din
Det var din favorit, och jag tror
Att den är av Prévert och Kosma
Och varje gång
Som de fallna löven
Återför dig till mitt minne
Dag efter dag
Och så klagar de om mig.
Har dött färdigt
Och den dagen
Har mina döda kärlekar
Dött färdigt
Tack.
Okej, Rudi, kom nu.
Vi är redan sena. Dags att gå.
-Bussen går först på morgonen. -Jag lovade Strizjevskij.
Bryt ditt löfte.
Det är upp till dig.
-God natt. -God natt.
Jag vill tacka er.
-Du skulle få en överraskning, men... -Säger du hejdå?
Ja, du har rätt. Och jag ville ge dig en present.
Det är en...
Det är en brevkniv.
Den är vacker.
Tack.
Så många är här för att se oss åka.
Så många franska dansare.
-En snabb kaffe? -Ja, gärna.
Okej. Vi går dit.
Rudi. Rudi, jag vill säga en sak.
-Vad är det? -Kom hit, så berättar jag.
Vi fick ett telegram i morse.
Chrusjtjov vill att du flyger till Moskva för en speciell gala.
En gala?
Ja, det är en stor ära att uppträda för generalsekreteraren.
-Men jag ska till London. -Senare.
Du möter upp truppen i London senare.
-Nej. Jag åker nu. -Nej.
-Du ska till Moskva först. -Nej.
-Rudi. -Vad som än händer...
...så åker jag inte dit.
Stanna här nu. Vänta lite med Strizjevskij.
Ett flyg till Moskva går om två timmar.
Kommer du med?
Nej. Jag åker till London.
Vem åker med mig då? Vilken dansare?
Vem ska dansa med mig?
Du ska till Moskva själv.
-Nej. Jag tar hellre livet av mig. -Rudi. Rudi.
Är något på tok?
Allt är okej. Oroa dig inte.
Stanna med mig, Pierre. De försöker kidnappa mig.
Låt oss diskutera det här.
Håll er lugna.
Jag skriker så högt jag kan.
Om det här är ett straff...
-Nej. -Jag vill bara säga...
...att om det är för att Rudi var ute med oss...
Jag vill bara säga att Rudi inte talade illa om sitt land-
-sin regering eller truppen. Aldrig.
-Inte ett endaste ord. -Okej. Bara...
...skärp er, okej?
Konstantin, snälla, gå till gaten.
Det är okej.
Låt mig få prata, okej?
Rudolf Nurejev, hysterisk. Han måste till Sovjetunionen.
Och det är inget straff alls.
Han måste åka-
-för att hans mor är sjuk.
Min mor är sjuk?
-Ja. -Hans mor?
Du ändrar på historien.
Jag ska dansa, sedan är min mor sjuk?
-Låt mig få förklara. -Nej! Du har lurat andra dansare såhär!
Rudi.
De försöker sända mig till Moskva. De skickar mig i fängelse.
Rudi, är du säker?
-Klart jag är. -Rudi, tro mig...
-...gör som de säger. -Nej!
-Det ordnar sig. Vi ses i London. -Ni ser mig aldrig!
Det är nog bara ett missförstånd.
Nej. Jag får inte dansa!
Kom igen, till gaten.
Snälla, gå ombord på planet.
-Vi går ombord. -Gå nu.
Rudi, jag lovar att jag berättar för alla så att de vet vad som händer.
Det ordnar sig.
-Gå ombord. -Vi ses snart.
Gå till gaten genast.
Stanna på flygplatsen, Pierre. För då kan de inte ta mig.
Tar de mig, så injicerar de mig. Låt dem inte injicera mig.
Rudi, Rudi.
Det är okej.
-Rudi! -Rudi, Rudi. Sluta.
-Du... -Håll dig lugn.
Låt mig vara. Låt mig vara.
Lämna mig inte, vad du än gör.
Lämnar du mig, så är det kört för mig.
Okej, jag stannar här, Rudi. Okej? Jag stannar här.
Det är okej.
Ja, det är okej.
-Det är okej. -Jag är här.
Jag stannar här.
Jag har sett. Kan jag hjälpa till?
Han är säker så länge jag stannar här.
Du ska få ett nummer.
Var diskret. Be henne att komma så fort hon kan.
Jag är ledsen. Jag kommer inte fram.
Och nu är jag för sen. Jag måste gå.
Men vänta...
-Du får inte gå. -Förlåt.
Jean-Pierre. Ring och säg att hon ska komma genast.
-Okej. Vem är det? -Någon som kan hjälpa till.
Rudi, sätt dig. Vi har lite tid. Oroa dig inte.
Clara, jag kan inte lämna honom.
FLYGPLATSPOLISEN
Kom in.
Ja?
Har ingen sagt något? Ni har ett problem därnere.
Berätta.
En rysk dansare därnere vill hoppa av.
-En dansare? -Ja.
-Vem är han? -Rudolf Nurejev. Vet du vem det är?
-Rudolf Nurejev? -Ja.
Säkert att han är dansare?
-Är han vetenskapsman så är det svårt. -Han är ingen vetenskapsman.
Hur vet du det?
Han dansar inte som en vetenskapsman.
-Vem är du? -Clara Saint.
Jag är en vän till André Malraux.
-Malraux? -Ja.
Okej.
Så, vad gör jag?
Kommer ni ner?
-Är ryska agenter där? -Ja, han är omringad.
Då måste han överraska dem.
Det finns lagar. Vi måste följa dem.
Det finns ett protokoll.
Vi får inte ta kontakt med honom. Han måste ta kontakt med oss.
Ursäkta. Jag är från "Le Figaro". Vad händer?
Jag vet inte.
Kan jag hjälpa dig?
Jag kom för att ta farväl, om han ska åka.
Det ska han. Om en timma. Han ska återvända till Moskva.
Du kan visst inte hålla dig ifrån honom?
Rudi.
Du måste säga vad du vill.
Jag vill vara fri.
Männen bakom dig är poliser. Du måste gå till dem-
-och säga orden: "Jag vill ha politisk asyl."
Jag kommer att sakna dig.
Jag heter Rudolf Nurejev. Jag vill stanna.
-Nej! -Jag vill ha politisk asyl.
-Politisk asyl. -Rudi!
Jag vill stanna.
-Rudi! -Jag vill stanna.
-Jag vill ha politisk asyl. -Rudi!
-Jag vill stanna i Frankrike. -Lugna er! Polisen!
Nu räcker det. Vi är i Frankrike.
Kom igen.
Vänta, vänta. Rudi.
Backa!
Kom.
Inser ni vad ni har gjort?
Ryssarna kommer att döda honom.
Ett ögonblick.
Behöver du något?
Har ni konjak?
Ja, det har vi.
Jag vill träffa monsieur Nurejev.
Det här är Frankrike. Ni är på fransk mark.
Och monsieur Nurejev har självmant satt sig-
-under vårt beskydd.
Jag vill bara prata med honom. Jag lovar.
Han är sovjetisk medborgare, så jag har rätt att göra det.
Okej. Jag gjorde ett misstag.
Jag har bokat om dig. Du vill bara dansa. Du har sagt det.
Du sitter på nästa flyg till London.
Nej.
Rudi, du möter upp truppen i London.
Nej.
Jag har lärt känna dig de senaste veckorna.
Jag förstår dig.
Litegrann.
Och jag gillar dig.
Jag vet var du kommer ifrån, hur hårt du har kämpat.
Jag vet hur mycket du älskar din mor. Din familj.
Kan du se din mor i ögonen-
-och säga:
"Jag förrådde dig.
Jag förrådde Sovjetunionen"?
-För bort den här mannen. -Vänta.
Vänta lite, snälla. Vänta lite.
Din familj kommer att bli utstött.
Du förstör inte bara ditt eget liv.
Jag vet det.
Lämnar du Sovjetunionen nu, får du leva med skammen i hela ditt liv.
Du får aldrig återvända. Du får aldrig mer se ditt hem. Förstår du?
Aldrig.
Aldrig återvända hem.
För en timma sedan gjorde du ett misstag. Av panik.
Jag ger dig chansen att ställa saker till rätta.
Nu räcker det. Du har sagt nog. Du måste gå.
-Jag vill inte. -Du måste. Det är reglerna.
Nu får monsieur Nurejev bestämma.
Okej.
Okej. Rudi... Tänk på saken.
Jag måste ge dig 45 minuter ensam.
Den där dörren leder tillbaka till Frankrike.
Den här dörren leder till flygplanen.
Låt mig veta vilken du väljer.
Får min vän, Clara, komma?
Om han stannar, så behöver jag dig.
Det finns många reportrar. Du får handskas med dem.
-Har han någonstans att bo? -Jag ordnar det.
Ni behöver mer än ett ställe. Flytta honom var 48:e timma.
Titta vad smutsig du är.
Du måste tvätta händerna.
Och kamma håret.
Hur man ser ut är mycket viktigt.
Gå och byt om därborta.
Nu måste du gå.
Han måste göra det här själv.
Bara mademoiselle, sir.
-Nej! Han är en sovjetisk medborgare! -Lugna dig. Lugna dig!
Nu räcker det!
-Nej. Nej. -Okej.
Okej, okej.
Ni har förlorat honom.
"Romeo och Julia"? Stannar han för kärleken?
Har du slagit i huvudet?
-Är du kär? -Definitivt inte.
Var är han nu? Är han kvar därinne?
Han kommer att anklagas för förräderi i sin frånvaro.
Jag skäms.
Jag skäms över Nurejev.
Jag skäms över mig själv.
Okej?
-Ja. -Hans resväska kom tillbaka.
Jag ska hämta maten.
HO ORIENTEXPRESSEN
Hej, raring.
Du är med i alla tidningar.
Du är känd.
-Ångrar du dig? -Nej.
Har han ringt dig?
-Kommer han att ringa dig? -Så småningom.
Inte ännu? Varför inte?
Han är inte sådan.
Monsieur Nurejev.
-Hej. -Hej.
Monsieur Nurejev, kommer du att återvända till Ryssland en dag?
Jag kan bo varsomhelst.
Kom ihåg att jag föddes på ett tåg.
Jag känner att jag aldrig kommer att återvända till mitt land.
Men jag kanske aldrig blir lycklig i ert.
RUDOLF NUREJEV ÅTERVÄNDE TILL SOVJETUNIONEN ÅR 1987-
-FÖR ATT BESÖKA SIN DÖENDE MOR.
HAN DOG I PARIS ÅR 1993.
Undertextning: Lara McCarthy